Svensk text: SSG - SweSUB Group © Incubator
www.SweSUB.nu - För bättre texter
FEAR(S) OF THE DARK
Jag är rädd för att ha det jobbigt med påvisad överlägsenhet-
-av en civilisation från väster till en afghansk bybo-
-som tittar på TV med mig.
Jag är rädd för att bli inbjuden, sista sekunden av en väns vän-
-för att äta långa vita maskar som sprattlar på tallriken.
Eller grillade gräshoppor.
Eller rostad orm...
...i sky...
Smärtan väcker mig.
Det är snart dags för medicinen.
Dagsljus.
Ytterligare en dag. Det ser kallt ut därute.
Kallt och molnigt.
När jag var liten, verkade det alltid vara kallt.
Vi bodde norrut, på landet.
Vi hade inga grannar alls.
Jag var alltid ensam, så jag var tvungen att hitta på saker.
Jag utforskade skogen, och letade efter intressanta djur och växter.
Och insekter.
Jag gillade verkligen insekter.
Mamma gillade inte att jag tog hem olika exemplar.
Hon tyckte att de var smutsiga och vidriga.
- Är det du, Eric? Middagen är klar. - Okej, mamma. Jag kommer strax.
Trots att hon hatade min samling av insekter-
-uppmuntra hon mitt vetenskapliga intresse. Och lät mig arbeta i mitt rum.
Mitt labb.
För mig, var det en helgedom. Jag kunde jobba där i flera timmar.
Och undersökte mina exemplar.
Kom ner nu, Eric! Kom!
Jag kommer, mamma.
Jag vet inte varför, men jag gömde burken under sängen.
Eric!
Jag ville väl inte att mamma skulle hitta den.
Efter middagen sprang jag till mitt rum.
Men den var borta.
Jag letade överallt.
Tillslut, gav jag upp.
Det tog väldigt lång tid för mig att lugna mig.
Under alla år, har jag periodvis hört samma ljud-
-som om nåt rör sig, skrapar... Långt under min säng.
Den sängen... Tog jag med mig till college.
Jag hittade en liten lägenhet åt mig själv nära skolområdet.
Jag ville inte ha några rumskamrater... Det skulle vara för jobbigt.
Allt jag ville ha, var ett lugnt ställe att studera på.
Jag hade svårt att komma in i samhället efter alla år på landet.
- Speciellt svårt var det med tjejer. - Nej! Titta på den förloraren.
Vad har du för problem? Varför tar du inte ett kort?
Det håller sig längre!
De var så vackra...
Men omöjliga att ta kontakt med.
Ursäkta mig...
Det var därför jag blev så förvånad när Laura kom in i mitt liv.
Jag ville inte störa, men går inte du i Schermanns klass?
Jo, jag...
Du är alltid så allvarlig med näsan i dina böcker och tar tusen anteckningar.
Jag missade sista lektionen. Får jag låna dina anteckningar?
- Visst... Jag har dem här. - Tack, vad snällt!
Du får snart tillbaka dem. Och jag heter Laura.
- Eric. Jag heter Eric. - Tack igen, Eric. Hej då.
Hej, Laura, det är Eric. Nej... Inte för snabbt.
Laura? Det är Eric. Från samma klass.
Vad håller jag på med?
- Laura? Det är Eric. Från samma klass. - Hej, Eric!
Dina anteckningar är jättebra. Vill du ha tillbaka dem redan.
Jag ringde för att fråga dig om du ville gå på en film eller nåt...
En film? Javisst.
Verkligen? Är du säker?
Visst. Hur dags börjar den?
- Du förstår nu, va? - Vadå?
- Att du är min, bara min. - Ja, Jack!
- Ja. - Just det. Du är bara min.
Jack! Vad håller du på med.
Streta inte emot.
Jag tittade inte så mycket på filmen.
Jag var bara nöjd med att sitta brevid Laura.
- Nej! - Jo!
Den var jättebra! Så söt och romantisk!
Livet borde vara så. Kom så tar vi en drink.
Så god! Vodka gör mig lite galen.
Jag blev galen av att titta på henne.
Och när hon kysste mig höll jag på att dö.
- Jag vill ha en till. Du då? - Visst.
Jag var inte van vid barer eller alkohol.
Men jag ville inte att Laura skulle tro att jag var en fjant.
Så, jag gillar när du ler! Du har söta smilgropar.
Det kändes som att jag drogs med i en dröm som jag inte hade nån kontroll över.
Det var en dröm som jag ville vara i förevigt.
Fint och mysigt. Då ska vi se...
- När hon frågade om att gå till mig... - Vad är det här inne?
Jag hörde mig själv säga "ja".
Vilken söt liten säng.
En liten cowboysäng. Vill du leka indian och cowboy?
Jag vet att det är dumt, men... Jag hade inte råd med en ny.
Jag sa aldrig att det var dumt. Jag retas bara.
Du är så allvarlig. Kom hit. Jag vill att du blir allvarlig med mig.
Spelar du svårflörtad? Du kanske behöver lite uppmuntran.
Vakna! Laura, du är skadad.
- Du har ett jack i armen! - Godmorgon.
Får man ingen morgonpuss?
Jag ska hämta bandage. Allt kommer att ordna sig.
Såret såg hemskt ut.
Jag förstod inte hur hon kunde vara så lugn.
Jag ska vara försiktig.
Gör det ont får du säga till.
Så... Det borde räcka för stunden.
Om du klär på dig kan jag köra dig till sjukhuset.
Jag behöver ingen doktor. Jag behöver dig.
En puss skulle göra allt bättre.
Kom hit... Jag bits inte.
Ser du? Det var väl inte så farligt?
Nej... Om du inte vill åka till doktorn så borde vi gå till skolan.
Det är så mysigt här med dig.
Jag vill inte gå nånstans.
Det tog lång tid att komma till skolan den dagen.
När jag kom hem den kvällen...
Var jag helt slut.
Godkväll! Jag hoppades att du skulle komma snart. Middagen är klar.
Efter en hel dag i skolan så måste du vilja ha hemlagat.
Det... Ser jättegott ut.
Hon betedde sig konstigt, men ville jag göra nåt åt det?
Nej... Äntligen hade jag en flickvän.
En vacker, sexig tjej...
...som verkade gilla mig.
Ett tag var det bra, riktigt bra...
Men ju längre tiden gick, så förändrades hon...
Jag måste läsa klart det här. Jag har ett prov imorgon.
Vad? Vad sa jag?
Jag vill bara veta en sak... Vad är viktigast för dig?
Jag eller dina dumma böcker?
Saker blev bara värre.
Värre och värre... Hon slutade att gå i skolan.
Hon verkade inte ha några vänner eller några fritidsintressen.
Hon lämnade bara lägenheten när hon skulle köpa mat.
Det verkade som att hon bara brydde sig om att laga mat till mig.
Hon förändrades även fysiskt. Hon var starkare.
Du är min!
Du är min lilla slyna, eller hur? Du är min förevigt. Ja!
Du är min!
En dag, när jag kom hem-
-och märkte att hon hade klippt av sitt vackra, långa hår...
Jag visste att slutet var nära.
Här, jag har gjort en god drink åt dig.
Tack, men jag är inte törstig.
Jag har gjort den åt dig. Kom hit och drick upp den, nu!
Du behöver inte bli sur.
Så du vill vakna nu? Lugna ner dig.
Oroa dig inte.
Det här tar bara en kort stund.
Varför dröjer de så?
Smärtan blir bara värre... Och värmen.
Det är alltid för varmt härinne. Jag vill bara ha min medicin.
Jag vill bara...somna om.
Jag vet att det inte kan bli som förr.
Allt det är borta. Borta förevigt.
Jag önskar bara att hon fortfarande gillar mig...eller iallafall låtsas.
Jag är rädd att dö av tortyr...
...av cancer. Av en bilolycka...
Vad är det rätta sättet? Jag är inte säker. När man älskar?
Är det bra så vill jag bara ha mer...
Är det ledsamt, vill jag inte. Nej, jag vägrar. Döden, vilken skandal!
Jag vill inte visa hänsyn.
För vad som komma skall, efter det, så lite... Ingenting utan någonting.
Jag kan inte. Jag vägrar.
Jag är rädd för att vara politiskt omedveten.
Jag kanske lurar mig själv. Jag kanske står på höger sida? Eller värre?
Jag kan alltid ta en diskussion, välja sida och bli involverad.
Men det brukar sluta med att det blir allt mer konservativa diskussioner.
Unga människor har ingen respekt. Gör det bästa av vad du fått.
Jag rör mig lite åt vänster.
Jag är rädd för medelmåttighet. Jag vill vara värre än så.
Att inte bli upptäckt... Men jag vill inte vara renhjärtad. Det är ett hot.
En skrupelfri Messiah kommer att tvätta av oss.
Ända ner till våra synder.
Se upp för vad som komma skall.
Idag välkomnar vi en ny elev. - Presentera dig själv.
Ayakawa Sumako. Jag ska försöka att vara en bra elev.
- Var bor du? - I det gamla huset nära vattenfallet.
- Huset bakom kyrkogården? - Jag bor där med min mamma.
Vi brukade bo i London...
Hajime, Hajime, var är du, Hajime? Här kommer en främling...
- Barn! - Vänta tills du träffar Hajime!
- Vem är samuraj Hajime? - Det är en gammal legend, Sumako-san.
Hajime dog för över 100 år sedan. Han är begravd på kyrkogården.
- Han styckar främlingar! - Det räcker! - Sätt dig ner, Sumako.
Om du är så smart, Michio. Kan du berätta varför Hajime blev avrättad?
Jaså, du vet inte. - Vet ingen av er?
Då får vi läsa om det idag. Ta upp sidan 100.
Sumako, kan du läsa texten brevid bilden?
"Samuraj Hajime av Satsuma-klanen dömdes till ritualt självmord-"
"-efter att ha dödat en brittisk officer 1865..."
- Vi väntade på dig. - Vi är ättlingar till Hajime.
Kommer du ihåg?
- Ni är så patetiska. - Jaså?
Vågar du skratta åt oss? Du borde vara försiktig, Sumako.
- Så här behandlar vi nykomlingar. - Sluta!
Kom nu, mina kära... kittla henne överallt.
Det är inte bra Sumako. Du får inte vakna så där...
Du måste ju se slutet på dina drömmar. Du måste sova, Sumako-chan...
Sova...
HAJIME
Är det nån där?
Idioterna försöker att skrämma mig. - Ni är dumma!
Ni kan komma fram, jag såg er.
Samuraj Hajimes grav.
Ska du redan gå? Samurajen kommer strax.
Du verkar inte gilla vårt sällskap. Stanna lite.
Du kommer inte att bli besviken. Och samurajen kommer att bli glad...
- Sluta! - Ta det lugnt, Sumako.
- Du verkar avfärda spöken. - Tomoko - Michio?
Du ska dö!
Sluta!
Sumako!
Michio!
SUMAKOS HJÄRNA
Är det du Sumako-chan?
Hur var din första dag i skolan?
Så... Sumako-chan, fick du med slutet den här gången?
Det räcker inte.
Du måste se slutet på dina drömmar och du ska bli botad.
Botad...
Jag är rädd för att förstöra planeten...att inte hjälpa till.
Jag vet inte vad jag ska göra. Jag gör inget och jag är rädd.
Jag måste definitivt göra nånting.
Jag har många rädslor i mitt huvud, som får mig att tänka på allt.
De paralyserar mig! Existerar dem? Visst!
In? Ut? Upp? Ner?
De säger att en man är som en varg men en varg är inte man nog.
Vargar slukar inte vargar. Men mänskligheten. Det är ett farligt djur.
Utrotar djur. Plockar blommor. Massakrerar deras egna.
Mörda intelektuella, duktiga, rena och orena, under tvång och påverkan.
En full hjärna och gör det!
Och kvinnorna är på frammarsch nu.
Kvinnorna är mannens framtid. Jag vet mina rättigheter, självförsvar.
Förebyggande handling.
Jag slutade upp i en region där jag var många somrar som liten.
De stora slätterna.
En av somrarna där var särskilt annorlunda.
Allting började med att min farbror försvann.
Han hade tjuvfiskat på natten, men hans båt hittades på stranden.
Den var tom.
Varje kväll, gick min faster till kyrkan och bad för honom.
Jag följde också med.
När hon sov, smet jag ut för att leka med min vän.
De flesta kvällar, vid samma tidpunkt, lämnade ankorna sumpmarken.
Av deras beteende, kunde vi gissa oss till vilket väder som skulle komma.
Min vän, som inte hade nån familj-
-som lekte på fälten, visste en massa hemligheter om djuren där.
En kväll, hade den sista ankan i ledet en bruten vinge.
Enligt min vän, var det verket av en hemsk best som var lös.
Och det fanns en chans att vi skulle möta den en dag.
Den natten, sov jag så hårt jag kunde-
-och försökte att hindra mardrömmarna från att komma.
Nästa morgon, fiskade polisen upp ett lemlästat huvud.
Ett ovanligt grymt brott.
Vem kunde ha gjort nåt så hemskt? Min vän visste.
Det är hemska bestar som stiger ner från molnen.
En av dem lurar nog i sumpmarken.
Den kvällen, var det helt tyst i min fasters hus.
Så en eftermiddag försvann min vän också.
Hela byn letade.
Dimman ökade och ökade...
Och jag gick vilse. Som i en dröm.
Man hittade hans cykel, men det gjorde mig inte lugnare.
Natten kom. Vad jag trodde att jag hade sett... Var det min vän?
Eller var det ett monster?
Eller om det inte var samma varelse?
De beslöt sig för att kalla in skogsvaktaren.
För en man som utforskat Afrikas mystiska skogar-
-vilda bestar eller mördare, det spelade föga roll.
Han väntade i tre dygn i kyrkotornet.
När han kom ner, hängde en tung odör över honom.
Han bad nån hämta den tjockaste gåsen i byn.
Och han gillrade en fälla.
Kvinnor och barn hölls borta.
Alla skulle vara knäpptysta.
Från och med den dagen, försvann ingen mer.
Men min farbror återvände aldrig.
Och min vän hittades aldrig.
Sen dess, har äldre kvinnor gett offergåvor till krokodilen-
-och påstått att det är till nåt helgon som de tänder ljusen.
Efter ett tag, vaknade jag mitt i natten.
Det var min vän. Det var ingen tvekan om det.
Jag är säker på att jag hade rätt.
Vi såg aldrig varandra igen.
Den dagen jag besökte byn där krokodilen är-
-kom jag ihåg den gamla historien.
Jag vågade inte vänta för mörker skulle överväldiga landsbygden.
Det var som att jag var rädd för att träffa min vän igen.
Vem vet vad han hade för hemligheter inom sig?
Vem vet om inte han också hade stigit ner från ett moln?
Jag vågar inte titta ner på folk som är annorlunda.
Som att jag inte kan acceptera mig själv, det är ett problem.
Människor som liknar mig upplever jag som deprimerande.
Och det ger mig en dålig självbild.
Jag vill inte vara överklass.
Jag kan inte acceptera det. Hur kom jag att tänka på det?
Rika och fattiga äcklar mig. Medelklassen förargar mig. Hjälp!
Snabbt! Ett kloster! Tillförlitlighet! Fred!
Ingen scientolog från Hollywood som skriker ut sin kärlek på tibetanska.
Jag är rädd för magbesvär. Vi proppar i oss som grisar.
Just det! Som grisar.
Barn! Vi lämnar skorporna åt er!
Jag är rädd att rodna när jag köper mat. Ibland är choklad så gott.
Det kanske är industriellt, men gott. Och folk utan pengar?
Titta på henne! Hon köper bara billig mat. - Kom igen bara, tjejen!
Stöd ekologiskt!
Fattar du inte att det är ett bedrägeri?
Jag är rädd för att aldrig vara duglig.
Till exempel, bevisa för en rasist att det inte är snällt att vara rasist.
Jag har försökt ett par gånger. Det är svårt att hålla sig...
...att vara en öppensinnad demokrat som står för bra åsikter.
Han ger mig en tom blick.
Jag gjorde inga intryck. Jag kan bara be för de konverterade.
Hjälp! Cicero! Louise Michel! Montesquieu! Martin Luther King! Benetton!
Jag är rädd för att vara snäll. Det är hemskt att vara snäll.
- Hur var livet för dig? - Snällt.
Svensk text: SSG - SweSUB Group © Incubator
www.SweSUB.nu - För bättre texter